(untitled) (Pregled: časopis za društvena pitanja / Periodical for social issues, 2015)
Odnos društva prema javnim univerzitetima u Bosni i Hercegovini je višestruko štetan. Umjesto da se u njih svjesno i prioritetno ulaže, odnosno da ih se osposobljava za pružanje najkvalitetnijih znanja i vještina bez kojih je nezamisliv prosperitetan društveni razvoj u savremenom dobu, prema njima se odnosimo kao nečemu što je jedva vrijedno pomena. O tome svjedoči surova činjenica da razvijene zemlje, počevši od Zapadne Evrope pa do Japana i Sjeverne Amerike, u nauku i obrazovanje izdvajaju iz BDP procentualno blizu 10 puta više nego što to čini Bosna i Hercegovina! Istovremeno, tolerira se oportunizam u reformi, odnosno harmoniziranju ovdašnjeg visokoškolskog sistema sa onim što se odvija u razvijenim zemljama Evrope i svijeta. Atakuje se i na autonomiju univerziteta i to ne samo u menadžerskom i finansijskom smislu, nego, nerijetko, čak i u pitanjima koja spadaju u domen čisto akademske kompetencije. Posebno je zabrinjavajuća blagonaklonost prema privatnim visokoškolskim ustanovama kojima se, nerijetko, daje saglasnost za edukacijsku djelatnost unatoč neispunjavanja adekvatnih preduvjeta, počevši od nastavnog osoblja, pa do prostora i opreme, uključujući i odsustvo inspekcijskog nadzora kakav se primjenjuje prema javnim fakultetima. Ako imamo u vidu da se njihove diplome, odnosno kadrovi koje akademski promoviraju, tretiraju u kompetentnom smislu na isti način kao i oni sa javnih univerziteta, nije teško zaključiti koliku će štetu, dugoročno gledajući, od toga imati društvo. Jer, u pitanju su brojne generacije neadekvatno osposobljenih mladih ljudi, čije će karijere trajati decenijama, a povjeravat će im se i najzahtjevniji poslovi u društvu. To ne znači da se apelira na bilo kakvu komotnost, odnosno monopolski položaj javnih univerziteta u društvu, već da se prema njima, kao i prema privatnim visokoškolskim ustanovama, odnosimo na odgovarajući način, tj. slično onome kako to čine razvijene zemlje svijeta.